Fra Johannes' Åbenbaring, kapitel 20, vers 13.
"Og havet gav sine døde tilbage, -
- og døden og dødsriget sine døde, -
- og de blev dømt, enhver efter sine gerninger."
Vi ved altså, at Gud vil skænke Richard og Ruth Haster sin gunst -
- på grund af deres fromme livsførelse.
Den eneste sorg, vi bør føle, er for deres skønne datter Rebecca.
- Er du klar? - Ja, det er jeg.
- Du skal nok vække opsigt. - Er det for meget?
Du klæder dig jo ikke på for at tækkes din mor.
- For drengene er det perfekt. - Jeg går efter mænd, ikke drenge.
Far, sig godnat til din lille pige.
Jeg får lyst til at rejse mig og kysse dig.
Skal jeg tage noget med hjem?
- Jeg er hjemme kl. 22. - Nej. Du har ikke været ude i ...
- Månedsvis. - For en gangs skyld har din far ret.
Du når knap nok ud, hvis du er hjemme kl. 22, så vi ses kl. 23.
Senest.
Tidligst.
Klokken 23.
Ruth, jeg tror, der er et gasudslip.
Bliv her. Jeg var lige ved at blive træt af at se på dig.
Sikke noget at sige.
Jeg var ved at blive træt af at se på dig og ville byde dig op.
- Det tror jeg næppe. - Det er godt at se en pige føre an.
- Jeg ved ikke rigtig ... - Jo, du gør.
- Du var en god datter for dem. - De kommer til at savne dig.
Var det ikke bedre end en aften hjemme hos mor og far?
- Ring, hvis du får brug for noget. - Det gør os meget ondt.
Var det ikke bedre end en aften hjemme hos mor og far?
Hvor skal hun hen?
Nå, du nåede hjem før os.
Du skulle ikke have banket døren så hårdt ind i mig, Becky.
Kommer du ikke i seng?
Nej, jeg venter på Rebecca.
Det må I virkelig undskylde.
- Jeg sagde undskyld. - Det kom lidt for sent, ikke?
- Alt i orden? - Undskyld, jeg nær havde ramt dig.
Vent med at være ked af det, til du rent faktisk rammer mig.
- Må jeg få et lift? - Jeg skal i sommerhus.
- Jeg har et på Shadyside Drive. - Det er tæt på mit. Hop ind.
- Jeg har ikke set dig ved søen før. - Jeg har ikke været her længe.
Min far blev for syg til at rejse.
Vi kom her hver sommer, da jeg var lille.
- Er dine forældre her ikke nu? - Det vil jeg ikke håbe.
Pas på!
- Det må du undskylde. - Gider du køre lidt langsommere?
- Undskyld. Det var ikke meningen. - Det håber jeg heller ikke.
- Hvad? - Glem det.
Jeg har ikke været her længe.
Kan du lide det heroppe? Eller kommer du her for at slippe væk?
Jeg kunne lide det førhen. Hvad med dig?
Jeg kunne ikke klare byen. Jeg er her for at finde ny luft.
Der er roligere her. Og det er tættere på naturen.
Mere ensomt ... Det kan jeg godt lide.
- Kan du lide at være ensom? - Nej, ikke just.
Men jeg er alene nu, så jeg prøver at få det bedste ud af det.
Man behøver ikke være alene for at være ensom.
- Er det ikke her? - Nå jo.
Stan, har du nogensinde set noget, som ikke var der?
Nej. Har du?
Nej. Aldrig.
Så er vi her.
- Du glemte at sætte mig af. - Det må du undskylde.
- Jeg kan køre dig derhen ... - Nej, der er ikke så langt.
- Det var min fejl. Hop ind. - Nej, Rebecca. Gør mig en tjeneste.
Du skal ikke undskylde for mere i dag. Det behøver du ikke.
- Så ses vi. - Ja, forhåbentlig.
- Godnat, Stan. - Godnat, Rebecca.
Sikringsskabet er i kælderen.
Jeg så dig gå ind, men der blev ikke tændt lys, så jeg blev bekymret.
Hvordan kom du ind?
- Jeg glemmer altid at tjekke den. - Så kan enhver komme herind.
Hvad er det?
Min far.
Jeg glemte, den stod her. Det var en reserve.
Kom. Her er ikke nogen. Det er ved at blive sent.
Vent.
- Nu ses vi helt sikkert igen. - Du kan da håbe på det.
Det er altid godt.
Hvis du har brug for noget, så er jeg lige rundt om hjørnet.
Hallo!
Hej.
- Pas på. Vandet er dybt. - Jeg er god til at svømme.
Det kan jeg godt se. Jeg hedder Becky. Hvad hedder du?
- Hvad laver du? - Ikke noget. Hvad med dig?
- Jeg var ude at løbe en tur. - Jeg elsker at løbe.
- Hvad laver du? - Jeg har passet mine forældre.
Har du passet dine forældre? Jeg troede, de skulle passe dig.
Det plejede de at gøre, men så blev det min tur.
Det vil jeg aldrig gøre.
- Hvad vil du være som voksen? - Jeg er allerede voksen nok.
- Jeg bliver ikke ældre. - Sådan gad jeg godt se på det.
Det er for sent for dig nu. Jeg er træt, så jeg løber hjem.
Charmerende, lille tøs. Ligesom jeg var engang.
- Hallo! Kom væk derfra! - Undskyld, men flådet dansede.
- Du må have skræmt fiskene væk. - Jeg syntes, jeg så dig tidligere.
- Jeg så dig for en times tid siden. - Da var jeg her ikke.
- Jeg løb forbi og råbte hej. - Det her er en privat gangbro.
Forsvind, eller jeg ringer til sheriffen.
- Hvad laver du? - Ja, kom og hjælp os.
Det var bare en drøm.
Tror jeg nok ...
- Hej. - Hej. Jeg har aftensmad med.
- Jeg er faktisk god til at lave mad. - Desværre, men jeg har spist.
Jeg har noget, der er endnu bedre.
Du ser ud, som om du er løbet tør for argumenter, men ikke er overbevist.
Du ser også ud, som om du er alene og deprimeret og oprørt over noget.
Jeg kender nogle, der kan lide det sådan, men ikke dig.
Undskyld. Jeg burde ikke antage den slags.
Måske har du i virkeligheden brug for at være alene.
Vent. Jeg vil gerne have selskab. Kom indenfor.
- Gør det noget, jeg spiser? - Nej, og jeg har en bekendelse.
- Jeg har heller ikke spist. - Du løj altså.
Ja ...
Jeg kan bedre og bedre lide dig. Må jeg låne toilettet?
Kan du lide at bade nøgen?
- Så er det tid til dessert. - Var det ikke appetitvækkeren?
Det var det, men nu er det desserten.
Jeg hørte det godt, men det var ikke noget.
Skal vi sige, jeg hørte det, men at det ikke var noget?
Skal vi ikke gå udenfor? Det er en dejlig aften.
Jeg kan slet ikke se stjerner der, hvor jeg bor nu.
De har ventet på dig her. De har sikkert savnet dig.
Hvad troede du, stjerner var, da du var barn?
- Stjerner, planeter, andre galakser. - Er det sandt?
Mine forældre var heller ikke til påskeharen og julemanden.
Så har de berøvet dig barndommens magi.
Virkeligheden kan være magisk.
Stjernernes lys når os millioner af år efter, det forlod solene.
Nogle af dem, -
- måske mange af dem, er lys fra verdener, som er døde nu.
Men de skinner fortsat.
Jeg holdt altid øje med, om lyset i dem slukkedes, -
- men jeg så det aldrig.
De bliver bare ved.
- Hvad er der galt, Rebecca? - Kald mig Becky.
- Mine forældre kaldte mig Rebecca. - Okay, Becky.
- Fortæl mig om dine trængsler. - Nej, du græder allerede.
At være her hos dig løser alligevel de fleste af mine.
Jeg kan godt lide dig, Stan.
Og det var dejligt at kysse med dig.
Men det, jeg nok har brug for lige nu, er en ven.
- Jeg kan være din ven og elsker. - Det er ikke det samme.
Du har ret. Det er det ikke.
Mine forældre skændtes uafbrudt.
Kun når de elskede, var der fred.
Det eneste, jeg altid har ønsket, er at blive en kvindes bedste ven -
- og elsker.
- Lad os tage en svømmetur. - Vandet er koldt om natten.
Nå, du håber bare på, at det vil køle mig lidt ned.
Måske bliver jeg tændt af det kolde vand.
- Kom nu! - Du ved godt ...
Fyre har visse lemmer, som er modtagelige for kulde.
- Det er faktisk varmt. - Jaså?
- Det er iskoldt! - Jeg lyver jo.
- Det var det, du kunne lide ved mig. - Nå ja.
- Der fik jeg dig! - Vel gjorde du ej.
- Hvorfor skreg du så? - Jeg løj igen.
Desværre. Skrig lyver ikke.
- Av! - Hvad er det?
- Der var noget, der bed mig. - Det er nok en piratfisk eller haj.
- Søen er fyldt med begge dele. - Der var noget, som greb fat i mig.
Okay, Stan. Jeg har hoppet på den én gang.
Stan, hjælp mig!
- Hvad er der galt? - Skynd dig at ringe til politiet!
- Har I fundet noget? - Ikke endnu.
- Hvor tæt var du på liget? - Så tæt her.
- Og han var død. - Træd venligst tilbage, miss.
Lig synker til at starte med og flyder først et døgns tid senere, -
- når der dannes gasser, og liget begynder at rådne.
Hvis vi ikke finder ham, går der tid, før han kan finde os.
Jeg har sagt, at jeg ledte efter Stan under vandet, og ...
- Hvor er han henne? - Hvem?
Stan var med mig, da det skete. Det var ham, der ringede til jer.
- Det er vel ikke Stan James? - Jeg kender ikke hans efternavn.
Jeg vil råde dig til at holde dig væk fra Stan James.
- Hvorfor? Hvad har han gjort? - Ikke noget ulovligt.
Lige så meget, som jeg gerne vil se ham, vil han ikke se mig.
Hvorfor har det noget med det, jeg fortalte dig, at gøre?
Det har det sikkert heller ikke.
Vil du vise mig, hvor du først så den savnede døde?
Første gang, du så ham, løb du altså oppe på bakken.
Da du så ham tæt på, lignede han så ikke den samme?
Du siger altså, at det var den samme mand begge gange?
At jeg ikke kunne se ham, fordi jeg stod langt væk første gang.
Det er min formodning, medmindre du har en anden forklaring.
Der er jo en anden forklaring. Som barn har du vel hørt historien.
- Nej. - Søen er kunstig.
Dæmningen blev opført i 1928 for at oversvømme dalen.
Den oversvømmede en hel by.
Ifølge historien ligger der en gammel mands hus 10 m nede.
Den gamle mand fortsatte med at fiske her.
Med årene blev han senil. Han glemte alt, på nær stedet her.
Til sidst blev han her kort og godt.
Om vinteren frøs hans fiskesnøre fast i isen.
Så stod han her bare med istapper hængende fra hagen.
Nogle mener, det skyldtes, at han havde gjort noget i huset.
At der gemmer sig en hemmelighed på bunden af søen.
Hvad skete der med ham?
En forårsdag krogede han en stor fisk, som trak ham ned i vandet.
Hans lig blev aldrig fundet.
Hvert 13. år vender han tilbage for at gøre krav på et nyt offer.
- Hvorfor hvert 13. år? - 13 bringer uheld.
Det ville ikke være en uhyggelig historie uden tallet 13 i den.
- Er andre døde her? - Ikke før nu ... ifølge dig.
Det var mange gange 13 år siden, hvis du er med.
- Har du forstand på at fiske? - Nej.
Jeg er elendig. Jeg har aldrig fanget noget.
Forsigtig.
Den skal jeg have til aftensmad.
Miss Haster ...
Husk nu at holde dig fra Stan James.
Juryen frikendte ham, men jeg tror, at han dræbte sin far her sidste år.
- Hvad laver du her? - Jeg leger.
- Hvordan er du kommet ind? - Ad terrassedøren.
- Jeg kan ikke lide at være hjemme. - Det er der, du skal hen.
- Hvor bor du? - Det siger jeg ikke.
Fint nok. Så kører vi bare rundt, indtil vi tumler ind i det.
- Hold op med det. - Jeg er træt.
- Du skal sove i din egen seng i nat. - Okay, så er vi her.
- Vent lidt! - Er det ikke sjovt?
- Jeg troede, du boede her. - Det gør jeg også.
Vand, vand kom til mig
tag mig med til steder jeg ikke kan se
og hold os blidt i dine arme
og sejl os trygt væk fra ulykke
skønne vand, mørkt og dybt
fortæl mig hem'ligheder jeg kan holde
for her sover kun de døde
uden nogen ovenover til at sørge eller græde.
Hjælp!
Tak. Jeg så dig tidligere og råbte på hjælp, men du hørte mig ikke.
Jeg er glad for, du hørte mig nu.
- Hvad er der galt? - Følg hellere med mig.
Er der nogen efter dig?
Jeg har den.
Kom nu.
Du skulle ikke have efterladt mig hos politiet. De troede, jeg var tosset.
- Sheriffen er ude efter mig. - Det fortalte han mig.
Han sagde, at du dræbte din far og så forsvandt.
- Ligner jeg en, der kan slå ihjel? - Gør jeg?
Nej.
Hør her.
Sheriffen er med i en narkoring.
- Tror du, han har dræbt din far? - Måske ...
Ellers har en af hans kumpaner.
- Hold fast. - Det skal jeg nok.
Jeg tror på, at du ikke har slået din far ihjel, -
- for jeg tror, at jeg slog begge mine forældre ihjel.
- Men det var ikke din hensigt. - De er jo stadig døde.
Enten er de efter mig, eller også er jeg ved at blive skør.
Jeg var nødt til at flytte. Kun her har jeg været lykkelig.
Becky. Jeg så barberbladene på badekarret tidligere.
Lov mig, du ikke begår selvmord.
Jeg havde nær kørt dig ned, da jeg ville tage mit eget liv i går.
Det lader til, at jeg har sans for at tage folk med mig i faldet.
Hvordan kan du vide, at du ikke også døde af gassen?
Jeg vil virkelig gerne falde i søvn i dine arme i aften.
Men du skal ikke lægge an på mig.
På grund af det, der er sket, kan jeg ikke gå i seng med nogen lige nu.
Bare rolig. Du har gjort mig for bange til at tænke på sex.
Der er noget galt her ved søen.
Jeg ved ikke, hvad det er.
Men det er derude, og det venter på os.
HENTER DIN BIL. ER SNART TILBAGE. STAN.
Kom op foran!
Fortæl mig noget mere om, hvordan de så ud.
De var fire. Mor, far og to brødre ...
- Og båden var blå og hvid. - Ja, hvor vidste du det fra?
En familie druknede i en blå og hvid båd her ... for 50 år siden.
- Hvem vinker du til? - Den lille pige.
Min far var sherif dengang. Han fortalte mig historien.
Han sagde, at det værste var, da de ikke kunne finde ligene.
Det var det værste af det hele.
Undskyld, jeg var grov over for dig. Luk mig ind.
Nej, hør nu lige. Du fandt mig og prøvede at redde mig.
Jeg fortjente ikke at blive reddet. Slet ikke efter min opførsel.
- Luk mig nu ind. - Hvad vil du mig?
Jeg har ikke megen tid. Kom herud, så skal jeg gøre det godt igen.
Nej, du er død. Jeg er måske sindssyg, fordi jeg taler med dig, -
- men jeg kan ikke hjælpe dig.
Åh nej!
Jeg troede, at jeg ved at gøre det godt igen kunne slippe for det.
LOKAL DRENG MELDT DRUKNET
FREDAG D. 13. JANUAR 1967
BARN FRA RUSHFORD I DØDSULYKKE
Hej.
Undskyld, jeg løb væk forleden. Jeg ville ikke hjem.
Du tvang mig, og det gjorde mig vred. Bedstemor siger, jeg skal undskylde.
- Hvad med at lege i mit sommerhus? - Det sagde hun ikke noget om.
- Hun er virkelig gammel. - Så sig det til din mor.
Jeg har ikke nogen. Hun tog af sted med far.
- Hvornår kommer de tilbage? - Aldrig. De sover for evigt.
- Det gør mig ondt at høre. - Men jeg er vågen.
- Tak for undskyldningen. - Må jeg så lege hos dig igen?
- Kun hvis du spørger mig først. - Du er ikke særlig sjov.
Jeg må hellere gå nu.
LOKAL PIGE FRYGTES DRUKNET
Undskyld, men der er en børnebog, jeg ikke kan finde.
Vil du hjælpe mig?
- Hvilken bog leder du efter? - "Den syngende gris".
- Tak.
Er der noget galt?
Den lille pige stirrer på mig.
Hvilken lille pige?
- Hun er nok forsvundet. - Godt, for hun skulle nødigt stirre.
Okay, jeg ved, hvad du er, og hvad du ikke er.
Sig mig, hvad der foregår ...
Du er voksen, så du kan da tælle til 13.
Så er det nok med jer to. Én gang til, og så går I.
- Jeg går alligevel nu. Farvel. - Hils dine bedsteforældre.
- Hun var inde i børneafdelingen. - Nej, hun var ej.
Undskyld. Hun har sikkert bare leget gemmeleg.
Jeg har ondt af dig.
LOKAL PIGE FRYGTES DRUKNET
Du er voksen, så du kan da tælle til 13.
13 hvad?
FREDAG D. 13. JANUAR 1967
FREDAG D. 13. JUNl 1941
LOKAL DRENG MELDT DRUKNET
VILD KØRETUR ENDER I ISCHUA VANDLØB
BIL SMADRET MAND DRÆBT
STOR SØ ER LOKAL MULIGHED
DÆMNING TIL TO MILLIONER DOLLARS
ØST-RUSHFORD: "SPØGELSESBYEN"
PÅ BUNDEN AF SØEN
Det var der, den første person forsvandt i søen i 1928.
Det var også der, jeg fandt den døde fisker i vandet i går aftes.
Det betyder ikke noget ... endnu.
Derovre så jeg familien drukne i bådulykken.
Kom, vi er kun lige begyndt.
Her er alle de steder, hvor folk er druknet, siden søen blev til.
Hvis fiskeren er dette års offer, går der længe, før ...
Nej, han er allerede på udkig efter et nyt offer. Det er ikke sket før.
- Hvorfor sker det så nu? - Fordi han er det 13. offer.
- Ender det så her? - Nej, det har ændret på det.
Men til det værre.
Jeg er bange for, de vil komme tilbage og kræve 13 nye ofre.
Hvis det er sandt, er det her, de vil komme til.
I 1967 kørte en bil med to mennesker i søen derovre ved vejskiltet.
Der er det!
Bliver de, der drukner her, aldrig fundet?
Jo, men kun hvert 13. år.
Det var her, vejen førte til byen, som nu ligger under vand.
- Er det sandt? - Lad os se ...
"En nabo hørte et skud og så Jake og Mary Collins her 13. nov. 1941."
"John holdt sin kones blodige hoved i sine arme."
"De var tilsyneladende forbundet med en kæde."
"Så forsvandt de ned i søen og er endnu ikke blevet fundet."
Pas på!
- Hvad? - Løb!
- Kan du ikke se dem? - Nej.
- Slip dem! - Becky!
Der er ikke noget, Becky.
Ingenting.
Søen er fuld af lig. Først de gamle fiskere, nu de nye.
Hvert 13. år forsvinder der nogen den 13. dag i måneden.
- Hvorfor er 13 så skræmmende? - Jeg har ikke bidt mærke i det før.
Det var et uheldigt tal, da Judas var 13. gæst ved den sidste nadver.
Min mor var altid bange for fredag d. 13. Da blev han korsfæstet.
Både det hebraiske og græske navn for "Satan" kan ganges med 13.
I Bibelen er der mange referencer til oprør, forfald og korruption.
Mest af alt til synd og bod.
Guds 13. egenskab er evnen til at lade sønnerne bøde for faderen.
Et andet berømt øjeblik finder sted i det 13. vers, -
- hvor Gud fortæller Noa, at han vil oversvømme Jorden.
Lad os nu ikke gøre problemet større med Bibelen.
Man kan vælge ethvert tal i en bog og få noget ud af det.
- Det er bare et matematisk trick. - Så glem Bibelen.
I en bunke tarotkort er det 13. kort dødskortet.
Ja, der står også, at det kan tolkes som en transformation ...
... eller forandring.
Ægypterne var de første, som udviklede overtro over for tallet.
De mente, der var 12 trin på stigen til evigt liv og viden.
Og at tage det 13. og endelige skridt gjorde en udødelig.
Det lyder da ikke så slemt.
Nej, 13 var for ægypterne forbundet med udødelighed og held.
Men vi er ikke de gamle ægyptere.
Okay, så spiller jeg med.
Jeg giver tallet 13 skylden. Mange er bange for tallet.
Der er masser af grunde til, at de burde være bange.
Men der er for meget her, som ikke passer ind.
Mange er druknet her i søen og er blevet fundet. Det er bare et sagn.
Jeg ville ønske, du havde ret. Fortsæt bare ...
Hvad med bådulykken, du troede, du så herudenfor? Det er ikke sket.
Hvad med pigen, du troede var et spøgelse, men som bibliotekaren ...
- Jeg så det faktisk ske. - Måske nok.
Men det skete ikke i virkeligheden. Der er ingen lig eller vidner.
Jeg var lige ved siden af dig, og jeg hverken så eller hørte noget.
Så jeg hallucinerede, havde vrangforestillinger.
- Jeg vil ikke antyde ... - Det kan jeg faktisk gøre noget ved.
Jeg kan tage nogle af dem her. Jeg har haft nogle episoder førhen.
Ikke som det her, men jeg har det på skrift, at jeg er skør.
Jeg vil ikke antyde noget som helst, Becky ...
Men hvis de hjælper ...
Du er heldig at have dem her til at løse dine problemer med.
Har du ret, er det kun mig, der er i fare, men tager du fejl ...
Hvad er der, Becky?
Hvis jeg fortalte dig det, ville du vide, jeg var skør.
Tag dem, Becky. Vi kan tage af sted. Stedet her er problemet.
Gid jeg havde haft piller, da min far døde.
Det er stedet her og minderne om dine forældre. Jeg hader stedet her.
Sig ikke, at du ikke kan se det.
Kors!
Jeg kan se det. Jeg tror ikke på det, men jeg kan se det.
Alt, hvad du sagde, du havde set.
Men bådulykken kunne ikke ske, før parret døde. Det var rækkefølgen.
- Jeg kan ikke lade sheriffen ... - Det er i orden.
Jeg er alligevel ikke tosset. Tag hjem, så kigger jeg forbi.
Dexter?
- Godt nyt? - Nej, men vi fandt ligene.
Vi har fundet et til!
Der skulle ikke være et til.
Frank, lad mig låne din lygte.
Klar? Okay ...
Det var manden, jeg fandt ved bredden forleden aften.
Lad os se på de mord, du så ved den gamle vej.
- Sherif. - Kom.
Vi har fundet to lig til. Den ene er den lille Thompson-pige.
Sådan ser de ud, hvis de ligger i søen længe nok.
Byen er for lille til et lighus.
Broen til lighuset i Oak's Peak er oversvømmet af al den regn.
De kan ligge her i nat, til retsmedicineren kommer i morgen.
De har været i vand under en uge, på nær den lille pige og ham her.
- Det er svært at se, hvem det er ... - Ellers tak.
Han er den værste. Fiskene har været glade for hans ansigt.
Den lille pige er overraskende velbevaret.
- Huden falder jo af knoglerne. - Der burde ikke være nogen hud.
Det er ganske fascinerende.
Hvis vi kan få svar på dem her ... så vil søen være tom.
- Søen afgiver endelig sine døde. - Der burde være 13 nye i år.
Burde? Hvad taler hun om, sherif?
Se du til de døde. Jeg interesserer mig mere for de levende.
Kom med her. Jeg har brug for en kvindes hjælp med Thompsons.
- Jeg troede, stedet her var forladt. - De har ikke råd til istandsættelse.
I rige med hus ved søen aner ikke, hvordan her er at bo om vinteren.
- Jeg mente ikke noget med det. - Gid vi ikke skulle det her.
- Kom her, søde Flora. - Hvad er der?
De var tvillinger.
- De ligner fuldstændig hinanden. - Vidste du, de havde tvillinger?
Jeg mødte dem aldrig, men vidste, der var en søster. Hvorfor?
- Jeg troede ellers ... - Hvorfor er I kede af det?
Vi er både kede af det og glade.
For sheriffen og damen fandt din søster i søen.
- Det er da ikke noget videre. - Ikke det?
Hun har fulgt efter mig hele sommeren.
- Har hun talt med dig? - Ja. Hun vil svømme med mig.
- Jeg ville spørge hende om mere. - Kør mig til den næste drukneulykke.
Kom.
Sig, hvad der skete her.
En mand sprang ud fra dæmningen 13 år efter familiens bådulykke.
Det må have været et ensomt sted at dø.
- Ser du noget? - Nej.
Hvad kan vi også gøre? Jeg kunne ikke redde de andre.
Da var du alene. Nu tror jeg på dig. Det må da betyde noget.
Jeg ved ikke ...
Jeg vil hellere være tosset end at se den her cyklus fortsætte.
Det er en cyklus. En naturlig cyklus.
Men søen her var engang en lille flod, før den blev dæmmet op, -
- så måske kan vi også bryde mønsteret her.
Tror du det?
Jeg har mødt afsporede forældre med afsporede børn i generationer, -
- lige til et af børnene stritter imod. Der skal bare et til.
Det skal da være et helt særligt menneske.
Det kræver ikke noget særligt at være god ... eller ond.
Det kan være blæsten, som fik et træ eller en sten til at falde.
- Kom ind. - Sherif, en bil er kørt i søen.
- Det skulle være næste hændelse. - Måske er vi gået glip af den her.
Jeg bliver her, men få lægen til at hente miss Haster på vejen.
- De er herovre. - De?
Vi fik dem ud af bilen, før den sank. Kører du dem ikke til stationen?
Jo, gerne.
Hvor har vi været heldige. Vi kunne være døde nu.
- Er de andre uskadte? - Hvem?
Jeg mistede kontrollen over bilen, fordi jeg så to stå på vejen.
- To ... Et par som jer? - Ja, velsagtens. Hvorfor?
Jeg tænkte bare ...
Tænk ikke over det, men kør ikke ned ad den vej foreløbig.
Hallo. Bliv der.
- De så altså ... - Mener du vores venner?
- Ja, men de er i god behold. - Jeg troede også, jeg så vores ven.
Han lignede ham, du beskrev, men han er forduftet.
Det bryder mønsteret. Er det mon så forbi?
Hvem ved? Men vi er gået glip af festen i aften.
Jeg kører tilbage til rådhuset. Tag hjem.
- Jeg ved ikke rigtig. - Det er en lodret ordre.
Folk er stadig i live denne gang. Du har gjort dig fortjent til det.
- Tak. - Godnat.
Er der nogen hjemme?
Jeg vil ikke være alene i nat. Jeg tager over til Stan.
Er det dig, Rebecca?
Kom tilbage. Jeg sneg mig ind, fordi jeg ikke vil være alene i nat.
- Du er da ikke alene. Jeg er her. - Jeg må ikke tale med dig mere.
De formaner altid. Du skal ikke altid lystre dem, vel?
- Nej. - De snakker alligevel for meget.
De skulle have fortalt mig, at jeg ikke skulle svømme for langt ud.
Det er jeg ligeglad med nu.
Vand, vand kom til mig
tag mig med til steder jeg ikke kan se ...
Becky. Hvor er jeg glad for, du er her.
- Jeg ville ikke være alene i nat. - Det behøver du heller ikke være.
Hold os blidt i dine arme
og sejl os trygt væk fra ulykke
skønne vand, mørkt og dybt
fortæl mig hem'ligheder jeg kan holde.
Er du sikker på det her?
Nej.
Men jeg kan ikke fortsætte med at leve i en boble.
Sådan kan jeg ikke leve. Det vil jeg heller ikke.
Det er vores skæbne at være sammen.
Vand, vand kom til mig
vis mig ting kun jeg kan se
og dulm min sjæl så jeg kan sove
i det dybe, dybe vand
drøm en drøm om et fjernt sted
hold ikke kærligheden skjult i dag
morgendagen oprinder denne dag forsvinder
der findes ingen spejle kun glas.
- Hvad laver du? - Undskyld.
Jeg havde mareridt, så jeg tuller bare rundt.
Som du ved, så er jeg lige kommet tilbage hertil.
Jeg bruger ikke værelset her så meget.
- Lad os køre hen til rådhuset. - Så vil sheriffen ...
Han er der ikke.
Jeg har virkelig brug for, at du tager med mig.
Okay.
Hej. Hvor er alle henne?
Det ved jeg ikke. Men ligene derude har fået os til at trække os herind.
Lægen ser stadig på de "særlige" lig.
- Han skulle bruge ekstra tid på dem. - Han er for glad for sit arbejde.
Det er ikke løgn ...
Venter du ikke her? Jeg er snart tilbage.
Jo.
Doktor Bloch?
Søvnapnø får mig til at gispe i søvne.
Du troede nok, at jeg stod med hænderne begravet i et lig.
Noget i den stil.
Hvad har du været i gang med?
Jeg ved måske, hvem det her er. Hvis jeg kan finde et ar på ryggen.
Huden er nærmest opløst, så det er svært at finde ar.
Arrene var på overfladen, men ribbenene var måske brækkede.
Det kan vi da se på.
Der har vi det.
Hvem er det her egentlig?
Jeg har taget dem med for at identificere den lille pige.
Hun venter herinde.
Dav, Stan. Eller hvem du nu er ...
- Kan du se ham? - Hvad taler I om?
Stan, dit hus ser ubeboet ud, for du er ikke i live.
Ja, det siger jo alt.
Jeg tjekkede et af ligene. Det har brækkede ribben ligesom dig.
Se, når I er klar.
Du godeste. Det er hende!
Græd ikke, bedstemor. Jeg er ikke rigtig død.
Det lød som et skrig.
Lad os komme væk herfra.
- Hvor er de blevet af? - Glem det. Kom!
- Bliv, hvor du er. - Det vil jeg ikke.
- Hvem af os kan du bedst lide? - En bestemt eller os begge to?
Det kommer an på, hvad jeg har lyst til.
Krop og sjæl.
Jeg kan ikke gøre jer ondt ...
... men det vil andre gøre.
- Hvad skal vi gøre? - Det er nemt.
- Vi forsvinder. - Hvad er der?
- Han er helt våd. - Jeg faldt i vandet ved dæmningen.
- Det gjorde du sikkert. - Lad os nu bare komme af sted.
Selvmordet ved dæmningen ... Du var hans offer.
Vi bliver alle ofre, hvis vi ikke kommer af sted herfra nu.
- Tjek hans puls. - Han er lige så meget i live ...
Som den lille pige?
Gør det nu bare. Det tager nærmest ingen tid.
Det er ikke nødvendigt.
- Det gør ikke ondt, når du er død. - Tag mig i stedet.
Jeg kunne godt lide dig. Men vi skal alle tage nogen.
Og nu er tiden inde ...
- Hvorfor sker alt det her? - Nu gælder det bare om at overleve.
Tag den korteste vej ud af byen, længst væk fra søen.
- Hvad med dig og Flora? - Gid jeg vidste det.
Red jer selv. Vi vil gøre, hvad vi kan.
- Hvad med os? - Undskyld, jeg tvivlede på dig.
Hvad gør vi?
Vi tager den korteste vej til søen. Der vil sheriffen drukne Bloch.
Dø ikke ...
... endnu.
Vi kommer for sent.
Nej, det gør I ikke.
Lad os få det overstået. Du har kun 13 minutter.
Hvis du ikke dør på det rette tidspunkt, fortsætter det hele.
Nemlig, Rebecca. Du er det 13. offer. Tallets styrke.
Da jeg var i live, syntes jeg, det var noget pjat, men nu ved jeg bedre.
Matematik er det universelle sprog.
Tal styrer, hvordan alt lever, arbejder og dør.
Du skal ikke være bange for mig.
Stan, nu er det slut med at spille helt.
For 13 måneder siden druknede den lille Thompson-pige.
13 uger senere kunne Stan ikke gøre andet end at slå sin far ihjel.
- Det var et uheld. - Muligvis.
Men du ønskede, det skulle ske, -
- og du følte dig skyldig nok til at ville begå selvmord.
Måske nok, men jeg tog ikke mit eget liv.
Nej, Stan. Det gjorde du ikke.
Den lille pige førte dig ind i døden.
Det skete lige der, hvor du først mødte Rebecca.
Det var det sted, Stan hjemsøgte.
Der var ingen, der savnede dig. Ingen, som holdt af dig.
Hverken din alkoholiserede far eller din ludermor, -
- som forførte den eneste retskafne mand her i byen ...
Du var en lus, Stan. Vær noget andet i døden.
Slå hende ihjel. Hun har altid været dit offer.
Du holdt hende i live, men nu er tiden inde.
Nej.
- Hold dig fra mig! - Han løj. Jeg er her for at hjælpe.
Hold dig væk!
Hjælp!
Slut dig til os.
Her er vi alle.
Alle, du elsker, dør, fordi det er din skæbne at skulle være en af os.
- Tror du, hun gør det? - Selvfølgelig.
Hun elskede mig og tror, at hun slog mig ihjel.
Det er for meget for hende.
- Jeg håber søreme, du har ret. - Håb alt, hvad du vil!
Jeg kender hende. Jeg var det eneste, som holdt hende i live.
- Din hånd er varm. - Det er, fordi jeg stadig er i live.
Jeg var altid stærkere end min søster.
Ikke engang spøgelserne kunne skelne os.
Jeg ventede bare på, at jeg kunne tage dig fra dem.
Du skal holde vejret.
Kom nu.
Hvor meget længere?
Vi har vundet!
Nu kan vi forlade den døde sø her og leve og dræbe, som vi lyster.
Er det ikke fantastisk?
Du ældes jo ...
Det kan ikke passe.
Du tager livet af mig, Beck.
Hun er det 13. offer.
Vi fik ikke brudt cyklussen, men den fortsætter.
Hun vender tilbage, -
- og det bliver ved, -
- indtil 13 nye ...
Kan du klare det? Godt. Bliv her.
- Du skulle ikke have dræbt din far. - Du slog begge dine forældre ihjel!
Vel gjorde jeg ej.
Tror du, hun kommer til at føle sig ensom nu?
Nej, hun drømmer sødt.
Ingen er ensomme, når de drømmer.
Jeg har besluttet, at jeg vil være voksen. Jeg vil være som dig.
Er der nogen hjemme?
Det håber jeg ikke.
Det er lidt for sent nu, ikke sandt, Becky?
For sent ...
For sent at græde over noget, som du ikke var skyld i.